![](http://skarabeus.ctrnactka.cz/wp-content/uploads/2022/06/Hradek_6_2022_titulka-300x281.jpg)
Byli tu: Zákusek, Dan, Myšák, Vávra, Fred, Filip, Bártek, Liška, Ctibor, Diviš, Doubravka, Neda, Maruška, Prokop, Bety, Liška, Tonda, Fanda, Míša, Ježek, Kuba, Krtek, Muffin, Jenda, Noemi a Téďa.
V pátek jsme se sešli na Hlavním nádraží a jeli vlakem až do Lovosic. V Lovosicích na nás čekalo veliké překvapení. Respektive malé – byla náhradní autobusová doprava, ale přistavili nám jen jeden autobus, kterým potřebovalo jet spoustu lidí. Nejen civilisti a my, ale i jiný oddíl (později jsme zjistili, že se jedná o zbraslavské skautky vedené skauty a skautkami z oddílu Uragan), který měl v plánu putovat v okolí Hrádku. Naštěstí jsme se do autobusu jakž takž nacpali a najednou byl magicky přistaven druhý autobus, ve kterém jela nakonec pouze mladší polovina skautek, protože ostatní byli napěchovaní už s námi. Šťastně jsme dojeli do Úštěka, odkud jsme se pěšky vydali až na Helfenburk.
Když jsme přišli, navečeřeli jsme se a potom šli pro vodu, kde někteří naposledy viděli svoje lahve. Pak jsme hráli trojnožku až do roztrhání těla a potom jsme se šli nasardinkovat do mezipatra věže (nemohli jsme spát pod širákem, protože v noci mělo hrozitánsky pršet a bouřkovat, a taky že pršelo).
V sobotu ráno někteří extrémně brzo vstali a tím vzbudili i ostatní – měli jsme před sebou dlouhý den. A využili jsme ho do poslední minuty. Hned po snídani někteří hráli game book. Pak jsme šli doplnit vodu a zpracovat dřevo (čti hromadu klacků), které na Hrádek nanosili turisté kvůli ceduli, kterou tam někdo vyvěsil. Ta totiž hlásala “Akce 1 polínko na Hrádek”. Byl to pozůstatek toho, kdy pod cedulí byla vyskládána polínka, někdo je takhle chytře chtěl přemístit a už zapomněl na odstranění cedule. Taky jsme hráli lakros a frisbee – bylo to super.
Poté nastal čas na oslnění Inuitů našimi úžasnými výkony v hraní Inuitského golfu. Laik by si myslel, že se jedná o prachobyčejný minigolf s tenisákem a holí, ale zasvěcení ví, že se hraje ve čtyřech týmech s pevně uplácanou sněhovou koulí a holí, kterou si tým našel sám. Byly dohromady čtyři dráhy, na kterých jsme se všichni vystřídali – to vyhrál Kubův tým, protože měli nejméně zásahů. Pak pro nás Krtek připravil bonusové kolo, které vedlo dokola kolem hrádku a pak průrvou tam a zpět až do cíle. Nejmenší počet úderů měl Muffinův tým.
Vítězové i poražení si poté dali oběd, po kterém jsme vyrazili na výlet portálem na severní pól. Celou cestu nás vedl vůdce Ctibor s mapou v ruce a věrným rádcem Jendou. Šli jsme prakticky jenom do kopce s pár přestávkami, kdy šla cesta z kopce. Bylo docela horko. Došli jsme na Poutní místo – Kalvárii. Byl tam dechberoucí výhled na okolí, a tak jsme si udělali skupinové foto.
Dál nás Ctibor s Jendou zavedli na Opičí hlavu – skálu, která vypadá jako profil opice. Tam jsme se pokochali a vyzkoušeli si, jaké to mají polárníci, když prozkoumávají území a v noci na ně nezbyde místo v žádné osadě.
Začali jsme cestu stáčet zpět domů, na Hrádek. Kontakt se hrál ve velkém a ostatní hráli dračák, prostě si povídali nebo drbali.
Pak se ale stala nemilá věc. Neuvědomili jsme si to hned, ale někde jsme špatně zabočili. Když jsme to zjistili, nechtělo se nám vracet se, takže jsme zatli zuby, utáhli boty a spustili se cestou necestou po strmých cestičkách směrem, kde je hrádek. Když už nám přišlo, že jsme nemohli jít déle, uviděli jsme známou skálu. Ale spletli jsme se, vůbec nebyla známá. Nebyl to Hrádek. Byla to jenom skála, která se tak tvářila. Nezbývalo, než v cestě pokračovat. Naštěstí jsme nešli dlouho a vynořili jsme se na doopravdy známé cestě kousek od studánky, kde jsme doplnili vodu, a vydali se konečně na Hrádek a na večeři.
Po ní jsme se rozdělili na dvě skupiny: na ty, kteří rádi lakros, a ty, kteří by radši dělali něco jiného. Lakrosové šli hrát a my ostatní jsme šli nahoru na věž, kde jsme si zahráli Kyzebru. Rozdělili jsme se na dva týmy a rozsadili se rovnoměrně po podlaze. Nikdo nesměl zvednout zadek, nesměly se používat nohy a míč se směl posílat pouze rukama po zemi. Střílelo se na branky. Za nějakou dobu přišli naši staří známí skauti ze Zbraslavi pod záminkou, že se jdou podívat na výhled. Bylo jim však na očích vidět, jak rádi by si s námi Kyzebru zahráli, tak se k nám přidali a hráli jsme spolu. Ve víc lidech to bylo ještě lepší. Střely začaly lítat tak rychlé, že najednou, z ničeho nic, praskl citron v míči (nemohli jsme totiž najít tenisáky, tak jsme si míč vyrobili z citronu obaleného zebrovýma ponožkama pro nejlepší míčovitost). To nás nezastavilo, citron jsme vyměnili a vesele pokračovali v hraní, dokud nás skauti neopustili.
Už se začalo stmívat a u ohně se začínalo hrát na kytaru, tak jsme se tam na chvíli připojili. Když už byla pořádná tma, zahráli jsme si pár schovek, dokud nebylo tak pozdě, že byli mladší zahnáni do spacáčků. Starší ještě chvíli posedávali u ohně a zpívali a pak šli spát i oni. Tentokráte pršet nemělo, tak jsme spali nahoře na věži s krásným výhledem na hvězdy.
Ráno nás probudilo sluníčko. Zabalili jsme si všechny věci a nasnídali se. Potom jsme se vrhli na uklízení Hrádku: někteří zametali ve věži, jiní dělali rojnici a sbírali odpadky. Když jsme práci dokonali, mohl konečně nastat hřeb celé výpravy – vodní bitva!!! Celí jsme se pořádně zmáčeli a pak už byl čas na oběd a jít, abychom dobře stihli autobus.
V Úštěku jsme měli ještě hodinku času, tak jsme se rozvalili na trávu, házeli si s lakroskama a piknikovali. Naše zbraslavské kamarády jsme již nepotkali, protože jeli o autobus dřív. Aspoň jsme se tedy dobře vešli dovnitř a mohli pohodlně dojet do Lovosic, odkud jsme vyrazili rychlíkem do Prahy. V jednom kupé se hrál game book, v dalším Městečko Palermo, v jednom se prostě kecalo a v jednom jsme nejdřív usínali a pak jsme si poslechli pohádku o Modré chryzantémě.
zapsala: Noemi
…a na fotky se podívejte na oddílové zoneramě – tady! Díky těm co měli foťák pevně v ruce!